____________________________________________________________
Systém ASPI - stav k 27.8.2022 do částky 110/2022 Sb. a 16/2022 Sb.m.s.
Důvodová zpráva k zákonu č. 140/2001 Sb., změna zákona o pobytu cizinců na území České republiky - LIT23835CZ - poslední stav textu 

 Obecná část 
 
	Dnem 1. ledna 2000 nabyl účinnosti zákon č. 326/1999 Sb., o pobytu cizinců na území České republiky a o změně některých zákonů. Jedná se o právní úpravu, která ve velké míře zohledňuje praxi států Evropské unie. Přes tuto skutečnost se při jeho aplikaci v praxi vyskytují dílčí problémy, kterými je tento zákon znehodnocován. Je třeba však poznamenat, že mnohé negativní reakce, zejména v hromadných sdělovacích prostředcích, jsou způsobeny především nepochopením smyslu a účelu konkrétního ustanovení zákona, mnohdy za současného vytržení z kontextu a bez ohledu na jeho další ustanovení a vazby na evropské právo. 

	Také je nezbytné konstatovat, že zákon č. 326/1999 Sb. svým způsobem představuje složitou multidisciplinární normu, která ve své aplikační rovině zasahuje významným způsobem i do oblasti působnosti jiných resortů. 

	Problémům vznikajícím při uplatňování zákona č. 326/1999 Sb. byla ze strany Ministerstva vnitra a Policie České republiky věnována zvýšená pozornost již od okamžiku jeho účinnosti. 

	Některými negativními důsledky souvisejícími s aplikací zákona č. 326/1999 Sb., se zabývala i Rada vlády pro lidská práva a následně i vláda České republiky. Usnesením vlády ze dne 22. března 2000 č. 295 bylo uloženo ministru vnitra ve spolupráci s místopředsedou vlády a ministrem zahraničních věcí a 1. místopředsedou vlády a ministrem práce a sociálních věcí, aby zvážil dopady spojené s aplikací některých ustanovení zákona č. 326/1999 Sb. a předložil vládě návrh novely citovaného zákona. 

	Výsledkem provedené analýzy je předkládaný návrh novely, v němž jsou kromě podnětů Rady vlády pro lidská práva zapracovány i některé další požadavky dotčených resortů a obzvláště poznatky z aplikační praxe. Navrhovanými změnami je reagováno zejména na opatřování fotografií k hraničním průvodkám vyžadovaným od cizinců - občanů některých států, a na komplikace spojené s vyžadováním dokladu o zdravotním pojištění. Současně je navrhováno rozšířit okruh osob, které mohou žádat o povolení trvalého pobytu bez podmínky předchozího nepřetržitého pobytu na území. Rozšiřuje se i okruh případů, kdy bude umožněno podání žádosti o povolení trvalého pobytu na území. Naproti tomu se navrhuje zpřísnit podmínky, za kterých může policie vyhostit cizince s tím, že ve větší míře bude nezbytné posuzovat přiměřenost dopadů takového rozhodnutí do soukromého a rodinného života cizince. 

	Návrh novely dále bere v úvahu některé organizační změny provedené v Ministerstvu vnitra a Policii České republiky. 

	V neposlední řadě se návrhem novely zjednodušuje a zpřesňuje text některých ustanovení, zejména s cílem odstranit možné případy nejednoznačného výkladu. Bližší podrobnosti ke konkrétním navrhovaným změnám vyplývají ze zvláštní části. 

	Předkládaný návrh zákona, podle názoru předkladatele, je v souladu s ústavním pořádkem České republiky a se závazky České republiky přijatými mezinárodními smlouvami, jimiž je Česká republika vázána (např. s Úmluvou o právech dítěte). 

	Návrh novely nepředstavuje přímou transpozici právních předpisů ES do českého práva, nicméně však přispívá k aplikaci standardů Unie v dané oblasti v podmínkách České republiky. Podpůrně (částečně) byla využita směrnice Rady ze dne 28. června 1990 o právu pobytu (390L0364) s přihlédnutím k tomu, že její plná transpozice přichází do úvahy až při členství v Evropské unii. Dále byly využity unijní dokumenty (akty EU) - usnesení ze dne 2. června 1993 o harmonizaci národních politik o sjednocování rodin a usnesení ze dne 4. března 1996 o statusu státních příslušníků třetích zemí dlouhodobě žijících na území členských států (396Y0318). 

	Při zpracování návrhu novely byla rovněž využita Prováděcí dohoda ze dne 19. června 1990 k Schengenské dohodě ze dne 14. června 1985 o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích s tím, že bylo dosaženo větší souladnosti s touto dohodou. Konkrétně se jedná o problematiku rozšíření okruhu cizinců oprávněných žádat o trvalý pobyt na území České republiky, zakotvení písemné formy důvodů odepření vstupu nebo i moderace případu vyhoštění cizince za situace, že by se jednalo o nepřiměřený zásah do jeho soukromého nebo rodinného života. Za zvýšený stupeň slučitelnosti lze považovat nové znění § 104 regulujícího problematiku dopravců. Dále byl využit dokument z acquis Schengenu Společné konzulární pokyny o vízech pro diplomatické mise a konzulární místa ze dne 10. června 1999. 

	Samotný zákon č. 326/1999 Sb. obsahuje zvláštní úpravu v tom smyslu, že právní předpisy ES/EU využité při jeho přípravě mohou být ve velké většině konkrétních ustanovení transponovány nebo aplikovány do českých právních předpisů až k datu vstupu do Evropské unie. Z tohoto důvodu bude zákon o pobytu cizinců i po schválení předkládané novely slučitelný s právem ES pouze "částečně s výhradou". Vzhledem k uvedenému bude plná slučitelnost zákona zajištěna novelizací ke dni vstupu do Unie. 

	Slučitelnost zákona č. 326/1999 Sb., o pobytu cizinců na území České republiky a o změně některých zákonů, s právem ES/EU 

	Zákon bere v úvahu příslušná ustanovení Smlouvy o založení Evropského společenství v tom smyslu, že vstup do EU by z tohoto pohledu neměl být komplikován. Respektována jsou taktéž příslušná ustanovení Evropské dohody. 

	Kromě sekundárního práva ES hrají důležitou roli v dané oblasti zejména některé akty a dokumenty III. pilíře, které mají mezivládní povahu, nicméně "de facto" rozvíjejí relevantní aspekty dané problematiky včetně některých aspektů právních. 

	Při přípravě zákona byly brány v úvahu následující právní předpisy ES s uvedeným stupněm kompatibility: 

	- Směrnice Rady č. 90/364/EHS ze dne 28. června 1990 o právu pobytu (390L0364) s předpokládanou slučitelností "dílčí s výhradou". Návrh zákona předpokládá nerozpornost, pokud jde o vstupní podmínky (doklady, pojištění, prostředky). K okamžiku přijetí České republiky do EU bude nezbytné dosáhnout plné slučitelnosti zákona s touto směrnicí. 

	- Směrnice Rady č. 64/221/EHS ze dne 25. února 1964 o koordinaci zvláštních opatření týkajících se pohybu a pobytu cizích státních příslušníků, která jsou oprávněná z důvodů veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti a veřejného zdraví (364L0221) s předpokládanou slučitelností "dílčí s výhradou". Směrnice může být plně transponována až v podmínkách členství v EU. 

	- Směrnice Rady č. 72/194/EHS ze dne l8. května 1972 rozšiřující platnost Směrnice ze dne 25. února 1964 (č. 64/221/EHS) o koordinaci zvláštních opatření týkajících se pohybu a pobytu cizích státních příslušníků, která jsou oprávněná z důvodů veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti a veřejného zdraví, na pracovníky využívající práva zůstat na území členského státu poté, co zde byli zaměstnáni (372L0194) s předpokládanou slučitelností "neslučitelnost s výhradou". Směrnice může být transponována až v podmínkách plného členství České republiky v EU. 

	- Směrnice Rady č. 68/360/EHS ze dne 15. října 1968 o odstranění omezení týkajících se pohybu a pobytu pracovníků členských států a jejich rodinných příslušníků uvnitř Společenství (368L0360) s předpokládanou slučitelností "neslučitelnost s výhradou". Ustanovení jednotlivých článků mohou být transponována až při členství České republiky v EU. 

	- Směrnice Rady č. 90/365/EHS ze dne 28. června 1990 o právu pobytu pro zaměstnance a samostatně výdělečně činné osoby po skončení jejich zaměstnání (390L0365) s předpokládanou slučitelností "neslučitelnost s výhradou". Ustanovení jednotlivých článků mohou být transponována až při členství v EU. 

	- Směrnice Rady č. 93/96/EHS ze dne 29. října 1993 o právu pobytu studentů (393L0096) s předpokládanou slučitelností "dílčí s výhradou". Ustanovení jednotlivých článků mohou být transponována až při členství v EU. 

	- Směrnice Rady 75/34/EHS ze dne 17. prosince 1974 týkající se práva státních příslušníků členského státu zůstat na území jiného členského státu poté, co v něm vykonávali samostatnou výdělečnou činnost (375L0034) s předpokládanou slučitelností "dílčí s výhradou". Ustanovení jednotlivých článků mohou být transponována až při členství v EU. 

	- Směrnice Rady 73/148/EHS ze dne 21. května 1973 o odstranění omezení týkajících se pohybu a pobytu státních příslušníků členských států uvnitř Společenství v oblasti podnikání a poskytování služeb (373L0148) s předpokládanou slučitelností "dílčí s výhradou". Směrnice může být plně transponována až v podmínkách členství České republiky v EU. 

	- Směrnice 75/35/EHS ze dne 17. prosince 1974 rozšiřující působnost - Směrnice č. 64/221/EHS o koordinaci zvláštních opatření týkajících se pohybu a pobytu cizích státních příslušníků, která jsou oprávněná z důvodů veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti a veřejného zdraví, na státní příslušníky členských států, kteří uplatňují právo zůstat na území jiného členského státu poté, co tam vykonávali samostatnou výdělečnou činnost (375L0035) s předpokládanou slučitelností "dílčí s výhradou". Směrnice může být plně transponována až v podmínkách členství České republiky v EU. 

	- Nařízení Rady (EHS) č. 1612/68 ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství (368R1612), zejména jeho článek 10, upravující právo rodinného příslušníka usadit se spolu s pracovníkem, který je státním příslušníkem jednoho členského státu a je zaměstnán na území jiného členského státu. 

	- Rozhodnutí Rady ze dne 15. října 1968, kterým se aplikují články 48 a 49 Smlouvy na francouzské zámořské departementy (368D0359). 

	Většina ustanovení uvedených právních předpisů ES může být plně transponována do českých právních předpisů až k datu vstupu do EU. Plná slučitelnost zákona bude zajištěna jeho novelizací ke dni vstupu do EU. 

	Kromě citovaných směrnic ES byly brány v úvahu i další akty ES: 

	- Nařízení Komise č. 1251/70 ze dne 29. června 1970 o právu pracovníků zůstat na území členského státu poté, co zde byli zaměstnáni (370R1251). Adekvátní podmínky pro přímou účinnost tohoto nařízení (self execution) budou existovat až při vstupu České republiky do EU. 

	- Nařízení Rady ES č. 1683/95 ze dne 29. května 1995 stanovující jednotný vzor víz (395R1683). Adekvátní podmínky pro přímou účinnost tohoto nařízení (self execution) budou existovat až při vstupu České republiky do EU. 

	- Nařízení Rady č. 574/1999 ze dne 12. března 1999 určující třetí země, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic členských států vízum (399R0574). Stupeň aplikace je určován situací v oblasti bezvízových dohod. Postupným vypovídáním bezvízových dohod bude k datu vstupu České republiky do EU dosaženo plné harmonizace. 

	- Rozhodnutí Komise č. 88/384/EHS ze dne 8. června 1988 o zavedení postupu pro předběžné oznamování a pro projednávání migrační politiky vůči třetím zemím (388D0384). Z hlediska cizinecké problematiky aplikace nevyžaduje legislativní změny s tím, že při vstupu České republiky do EU bude možno plynule a bezproblémově přejít na požadavky a režim tohoto dokumentu. 

	Při přípravě zákona bylo vzato v úvahu celkem 15 judikátů Evropského soudního dvora, které byly vydány na základě příslušných aktů ES. Obsah těchto judikátů představuje důležitý interpretační text pro otázky vstupu a pobytu cizinců, respektování jejich práv a svobod, zejména v řízení před správním orgánem, a jejich ochranu před nesprávnými či vadnými rozhodnutími. Jejich využitelnost fakticky odráží stupeň slučitelnosti jednotlivých aktů ES. 

	S ohledem na specifiku předmětné úpravy byly při přípravě zákona brány v úvahu rovněž příslušné akty a dokumenty III. pilíře (acquis) vnitra, které mají mezivládní charakter. Jednalo se cca o 40 dokumentů, z nichž lze pro demonstraci zmínit tyto: 

	- Rozhodnutí Rady ze dne 4. března 1996 o pohotovostních a nouzových postupech při vzájemném sdílení břemene vzhledem k přijímání a pobytu osob bez domova na bázi dočasného pobytu (396D0198). 

	- Rozhodnutí Rady ze dne 22. prosince 1995 o sledování provádění již přijatých dokumentů týkajících se přijímání státních příslušníků třetích zemí na území členských států EU (396D0116(01). 

	- Rozhodnutí Rady ze dne 16. prosince 1996 o sledování provádění dokumentů přijatých Radou v oblasti nedovoleného přistěhovalectví, zpětného přijetí, nedovoleného zaměstnávání státních příslušníků třetích zemí a spolupráce při výkonu rozhodnutí o vyhoštění (396D0749). 

	- Usnesení Rady ze dne 4. prosince 1997 o opatřeních, která je třeba přijmout pro potírání účelových manželství (397Y1216(01). 

	- Usnesení Rady ze dne 25. září 1995 o vzájemném sdílení břemene v souvislosti s přijímáním a pobytem osob bez domova na bázi dočasného pobytu (395Y1007(01). 

	- Usnesení Rady ze dne 30. listopadu 1994 o přijetí státních příslušníků třetích zemí na území členských států ke studijním účelům (396Y0919(04). 

	- Usnesení Rady ze dne 20. června 1994 o omezení přijetí státních příslušníků třetích zemí na území členských států za účelem zaměstnání (396Y0919(02). 

	- Usnesení Rady ze dne 4. března 1996 o statusu státních příslušníků třetích zemí dlouhodobě žijících na území členských států (396Y0318(02). 

	- Doporučení Rady ze dne 22. prosince 1995 o harmonizaci prostředků potírání nedovoleného přistěhovalectví a nedovoleného zaměstnávání a zdokonalování příslušných kontrolních nástrojů (396Y0110(01). 

	- Doporučení Rady ze dne 22. prosince 1995 o dohodnutém jednání a spolupráci při provádění vyhošťovacích opatření (396Y0110(02). 

	- Doporučení Rady ze dne 30. listopadu 1994 o přijetí standardního cestovního dokladu pro vyhoštění státních příslušníků třetích zemí (396Y01919(06). 

	- Doporučení Rady ze dne 27. června 1996 o boji proti nezákonnému zaměstnávání státních příslušníků třetích zemí (496Y1014(01). 

	U těchto dokumentů obecně platí, že je lze plně (účinně) aplikovat zejména v rovině organizační a věcné až po vstupu České republiky do EU s tím, že postupně při aproximačním procesu budou vytvářeny nejen právní, ale i věcné - institucionální, organizační aj. - podmínky a předpoklady. Aplikační režim těchto aktů a dokumentů III. pilíře fakticky odráží stupeň kompatibility u právních aktů ES upravujících obdobnou materii. 

	Berouce v úvahu rovněž otázku vstupu v platnost Amsterodamské smlouvy - nová Hlava IV, vízová, azylová, přistěhovalecká a jiné politiky, týkající se volného pohybu osob - můžeme konstatovat, že zákon představuje vhodné legislativní podmínky a předpoklady pro její postupnou aplikaci. Zákon je rovněž v souladu s Rozhodnutím tzv. Vídeňské skupiny Rady Evropy č. 29 ze dne 20. května 1992 (Štrasburk) o vízové praxi. 

	Z hlediska aplikace schengenského acquis, jak předpokládá Amsterodamská smlouva, byla brána v úvahu zejména Prováděcí dohoda ze dne 19. června 1990 k Schengenské dohodě ze dne 14. června 1985 o postupném rušení kontrol na společných hranicích, která obsahuje konkrétní ustanovení zvláště k problematice pobytu a víz (Hlava II.) Lze konstatovat, že příslušná ustanovení Prováděcí schengenské dohody jsou promítnuta do zákona s tím, že za použití měřítek hodnocení kompatibility komunitárních předpisů lze hovořit o slučitelnosti "převážné s výhradou". 

	V souvislosti s předkládaným návrhem se nepředpokládají žádné zásadní ekonomické dopady vyžadující uplatnění požadavků na zvýšení státního rozpočtu. 

Zvláštní část 

K článku I 

K bodu l 

	Změnou požadavku na stáří pozvání se zajišťuje soulad s dobou podle § 55 odst. 1 zákona č. 326/1999 Sb. 
 
K bodu 2 

	Požadavek, aby cizinec na požádání policie po vyplnění a podepsání hraniční průvodky tuto opatřil i svoji fotografií přinesl značné problémy při aplikaci zákona. Ze strany Ministerstva vnitra ani Policie České republiky nelze zajistit, aby na všech hraničních přechodech byla zabezpečena fotoslužba. Proto byla potřeba vybavení hraniční průvodky fotografií revidována. Podle návrhu novely bude fotografie nově součástí pouze hraniční průvodky, kterou cizinec obdrží vyplněnou od zastupitelského úřadu.v souvislosti s udělením víza. 

K bodu 3 

	Liberálnější režim vstupu bude nově vztažen i na cizince, kteří se účastní výzkumu a vývoje. 

K bodu 4 

	Předmětná slova se vypouští pro jejich nadbytečnost. 

K bodu 5 

	Výjimka z možnosti odepřít vstup cizince na území v případě zaplněnosti cestovního dokladu bude nově vázána toliko na cestovní doklady vydané Českou republikou (cizinecký pas - § 109 zákona č. 326/1999 Sb. a cestovní doklad vydaný Českou republikou na základě mezinárodní smlouvy - § 108 odst. 1 písm. e) zákona č. 326/1999 Sb. 
 
	Současně se odstraňuje nesprávné kumulativní pojetí ustanovení 

K bodu 6 

	Povinnost sepisovat záznam lze uložit v rámci subordinační vazby. Není tedy nutné ji právně regulovat. 

	Pro nadbytečnost byla také vypuštěna úprava doby uchovávání příslušného záznamu. Problematiku doby uchovávání a případného zničení záznamu dostatečně upravují předpisy v oboru archivnictví. 

K bodu 7 

	Jedná se o legislativně technickou úpravu. 

K bodu 8 

	Důvody pro zavedení cizince do evidence nežádoucích osob nemusí být vždy přiměřené důvodům pro poskytnutí dočasné ochrany. Proto byla provedena revize písmena c). Na jejím základě se navrhuje nová úprava, která omezí důvody pro odepření vstupu, vycházející z faktu zavedení cizince do evidence nežádoucích osob, toliko na případy cizinců, kteří byli do této evidence zařazeni na základě soudem uloženého trestu vyhoštění. 

K bodu 9 

	Změna navazuje na úpravu § 5 písm. c). Současně se upřesňuje okruh případů, kdy součástí hraniční průvodky bude i nadále fotografie - v případě cizinců, kteří nejsou oprávněni na území České republiky pobývat bez víza. Fotografie bude na hraniční průvodku doplněna zastupitelským úřadem. Doplnění hraniční průvodky o fotografii se opírá o požadavek zpravodajských služeb, ale i dalších subjektů, které při své činnosti mnohdy stojí před problémem jednoznačné identifikace cizince. Opatření hraniční průvodky fotografií přispěje ad hoc k řešení tohoto problému. 

K bodu 10 

	Zpřesňuje se výčet víz opravňujících k přechodnému pobytu. 

K bodu 11 

	Pro přehlednost se vymezuje okruh příslušných víz. 

K bodu 12 

	Změna navazuje na nové pojetí § 175. 

K bodu 13 

	Úpravou podle nových písmen se výslovně, v souladu s přílohou 9 Chicagské úmluvy, stanoví podmínky pobytu posádek letadel na území. Osvědčení člena posádky je dokladem, jenž je vydáván podle přílohy č. 9 k předmětné úmluvě. V této příloze jsou jednoznačně stanoveny náležitosti tohoto dokladu. 

K bodu 14 

	Změna navazuje na úpravu podle § 18 písm. a) - problematika pojetí mezinárodní smlouvy. Současně se zpřesňuje i dikce. 

K bodu 15 

	Navrhuje stanovit odlišný právní režim pro výjezdní víza udělená na žádost cizince a pro výjezdní víza udělená policii z moci úřední. Výjezdní vízum udělené z úřední moci by mělo být toliko předpokladem pro realizaci neodkladných úkonů v souvislosti s povinností cizince vycestovat z území v souvislosti s ukončením nebo zánikem pobytu. Takovým neodkladným úkonem může být např. zajištění dopravy do cizího státu. 

K bodu 16 

	Doplněním se zpřesňuje, v návaznosti na § 53 zákona č. 326/1999 Sb., subjekt příslušný k přijetí žádosti o výjezdní vízum. Obecně totiž platí, že žádost o udělení víza se podává na zastupitelském úřadu, pokud zákon nestanoví jinak. Současně se dikčně upřesňuje lhůta pro podání žádosti o udělení víza. 

K bodu 17 

	Upuštění od podmínky předložit doklad o zdravotním pojištění se opírá o skutečnost, že není nezbytné, aby cizinec prokazoval schopnost hradit náklady zdravotní péče dříve, než bude vyhověno jeho žádosti. Prokazování schopnosti hradit náklady zdravotní péče bude možné realizovat v souvislosti s hraniční nebo pobytovou kontrolou cizince. 

K bodu 18 

	Změnou se dosáhne sjednocení se standardní dobou platnosti víza. Jedná se úpravu, která vychází z požadavku aplikační praxe. Delší platnost průjezdního víza umožní jeho efektivnější využití. 

K bodu 19 

	Platí zdůvodnění k bodu 17. 

K bodu 20 

	Legislativně technicky přesněji se vymezují výjimky z povinnosti mít letištní vízum. 

K bodu 21 

	Platí zdůvodnění k bodu 17. 

K bodu 22 

	S ohledem na zahraničně politické zájmy České republiky, které nejsou ve všech případech vyváženy nebo pokryty bezvízovým režimem, je navrhováno v § 26a založit novou kategorii víza, které by umožnilo žadateli pobývat na území České republiky přibližně stejnou dobu a za stejných podmínek, jak to umožňuje pro žadatele z České republiky národní vízový standard dané země. 

K bodu 23 

	Platí zdůvodnění k bodu 17. 

K bodu 24 

	Platí zdůvodnění k bodu 17. Změna v odkazech je důsledkem změny podle bodu 23. 

K bodu 25 

	Vedle možnosti zkrátit dobu pobytu je potřeba umožnit úpravou § 30 odst. 2 i zkrácení doby platnosti víza. K tomu opatření policie přistoupí např. jestliže by doba platnosti cestovního dokladu byla kratší, než doba platnosti víza. 

K bodu 26 

	S ohledem na poznatky aplikační praxe se upouští od povinnosti předkládat doklad o ubytování s ověřeným podpisem ubytovatele (např. potvrzení závazné objednávky na ubytování cizince v hotelu by bylo podmíněno ověřováním podpisu odpovědného pracovníka hotelu). Současně se ruší omezující ustanovení, které bránilo možnosti, aby cizinec po dobu studia mohl být ubytován v soukromí. Nově tak bude cizinec předkládat "toliko" doklad obecně prokazující skutečnost, že po dobu pobytu bude mít zajištěno ubytování. 

	Obecně lze k otázce dokladu o ubytování sdělit, že tento doklad je smluvními stranami Schengenské úmluvy vyžadován jako tzv. podpůrný doklad "v závislosti na riziku možného přistěhování a místní situaci". Současně je stanoveno, že "podpůrné doklady musí pokrývat účel cesty, prostředky na dopravu a návrat, prostředky na pobyt a ubytování". Podle "Společných pokynů pro diplomatické mise a konzulární místa smluvních stran Schengenské úmluvy" lze jako podpůrný doklad týkající se ubytování přijmout např. hotelovou rezervaci nebo rezervaci v podobném zařízení, doklad potvrzující vlastnictví nebo pronajmutí nemovitosti v zemi, jež má být navštívena. 

K bodu 27 

	Platí zdůvodnění k bodu 17. 

K bodu 28 

	Úpravou se sjednocuje dikce s ustanovením § 174 (definuje "trestní zachovalost"). 

K bodu 29 

	Platí zdůvodnění k bodu 17. Změna v odkazech je důsledkem změn v označení písmen podle odstavce 1. 

K bodu 30 

	Úpravou se zásadně rozšiřuje možnost podat žádost o udělení víza k pobytu nad 90 dnů na území. Není důvod pro to, aby cizinec, který na území pobývá např. za účelem společného soužití, nemohl podat na území např. žádost o udělení víza za účelem zaměstnání nebo podnikání. Dále se vytváří předpoklad pro podávání žádostí na území v případě dětí, jejichž zákonný zástupce již na tomto území pobývá. Současně se pro nadbytečnost vypouští zvlášť zdůrazněný požadavek podání žádosti v českém jazyce. Problematika podávání žádosti v českém jazyce je v zákoně č. 326/1999 Sb. dostatečně řešena v jiné části. 

K bodu 31 

	Upřesňuje se text odkazů v návaznosti na úpravu náležitostí podle § 31. 

K bodu 32 

	Ne každý cizinec musí být daňovým subjektem či plátcem pojistného na sociální zabezpečení a příspěvku na státní politiku zaměstnanosti. Proto se navrhuje, v zájmu vytvoření předpokladů pro objektivní posouzení žádosti o prodloužení platnosti víza či doby pobytu na území na vízum prokazovat absenci povinnosti být plátcem uvedených dávek dokladem vydaným k tomu příslušným státním orgánem. Po nabytí účinnosti navrhované změny nedojde ke změně stávající praxe, která je výsledkem projednání s Ministerstvem financí a Českou správou sociálního zabezpečení (na základě jejich interních předpisů jsou taková potvrzení již vydávána). Tato praxe se dosud opírá o interpretaci předmětného ustanovení. 

	Místní příslušnost územních finančních orgánů se podle zákona č. 531/1990 Sb., o územních finančních orgánech, ve znění pozdějších předpisů obecně řídí bydlištěm fyzické osoby. Pro účely citovaného zákona se pak rozumí bydlištěm fyzické osoby místo trvalého, popřípadě dlouhodobého pobytu. Odpovídajícím způsobem je zákonem č. 582/1991 Sb., o organizaci a provádění sociálního zabezpečení, ve znění pozdějších předpisů, upravena i místní příslušnost okresní správy sociálního zabezpečení. 

K bodu 33 

	V zájmu vytvoření předpokladů pro lepší životní podmínky cizinců, kteří jsou nuceni na území České republiky pobývat z důvodů nezávislých na jejich vůli, se navrhuje rozšířit bezplatné poskytování zdravotní péče i na cizince, kteří v rámci institutu strpění např. čekají na dopravní spojení. Rozsah a úhrada nákladů zdravotní péče je upravena v § 176 zákona č. 326/1999 Sb. 
 
K bodu 34 

	S ohledem na aplikační problémy, zejména u krátkodobých víz, se upřesňuje doba platnosti víza. Nově bude platnost víza nezávislá na dni jeho udělení. 

K bodu 35 

	Výčet dokladů, které mohou být starší než 180 dnů se rozšiřuje o matriční doklady. Tyto doklady jsou v převážné většině starší, a tato skutečnost sama o sobě nemá vliv na jejich platnost. Současně se upřesňuje požadavek na fotografii předkládanou cizincem. 

K bodu 36 

	Opravuje se chybně uvedený odkaz na ustanovení v § 9. Původní odkaz směřoval na ustanovení, které je vázáno k situaci, kdy cizinec již má udělené vízum s omezující podmínkou; nebyl tedy shledán důvod pro jeho neudělení. 

K bodu 37 

	Prodlužuje se celková doba, po kterou je cizinec oprávněn podat žádost o prodloužení doby pobytu nebo platnosti dlouhodobého víza, a to z dosavadních 16 na 76 dnů. Dosavadní lhůta přinášela v praxi problémy zejména v případech, kdy cizinec byl nucen v této době vycestovat na služební jednání, apod. 

K bodu 38 

	Stávající úprava výslovně nestanovila jak nahlížet na oprávněnost pobytu cizince na území v případech, kdy sice žádost ve stanovené lhůtě podal, ale správní orgán o ní v době oprávněného pobytu cizince na území nerozhodl, např. proto, že řízení bylo přerušeno či bylo ve věci podáno odvolání. Úpravou se tento problém odstraňuje. Úprava vychází analogicky z úpravy podle § 84 odst. 3 zákona č. 326/1999 Sb. 
 
K bodu 39 

	Přesněji se vymezuje obecná podmínka přiměřenosti. 

K bodu 40 

	Upřesňuje se okamžik zániku platnosti víza v důsledku rozhodnutí soudu. 

	Úprava také sleduje upřesnění okamžiku zániku platnosti víza tak, aby byl zajištěn soulad s úpravou, která přiznává žalobě proti rozhodnutí o správním vyhoštění odkladný účinek na vykonatelnost tohoto rozhodnutí. Současně se v této souvislosti pro nadbytečnost vypouští věta za středníkem. 

K bodům 41 až 43 

	V současné době je rozeslán do meziresortního připomínkového řízení a v průběhu července bude předložen vládě České republiky "Návrh na sjednání Rozhodnutí č. ..../2000 Rady přidružení mezi ES a jejich členskými státy na jedné straně a ČR na straně druhé o přijetí podmínek účasti ČR v akčním programu Společenství "Mládež" a "Návrh na sjednání Rozhodnutí č. ...../2000 Rady přidružení mezi ES a jejich členskými státy na jedné straně a ČR na straně druhé o přijetí podmínek účasti ČR v programech Společenství v oblasti přípravy na zaměstnání a vzdělávání". V těchto materiálech se vláda ČR zaváže mimo jiné podle článků 7 příloh výše uvedených rozhodnutí k tomu, že Česká republika se bude v rámci existujících předpisů snažit usnadnit volný pohyb a pobyt studentů, učitelů, účastníků kursů, školitelů, universitních pracovníků, mladých lidí a jiných oprávněných osob cestujících mezi Českou republikou a členskými státy Společenství s cílem účastnit se aktivit, jež jsou obsahem těchto rozhodnutí. Jednou z těchto aktivit podle článku 3 Rozhodnutí č. 1031/2000/EC, kterým se zakládá akční program Společenství Mládež, je i Evropská dobrovolná služba, která podle přílohy citovaného rozhodnutí může trvat až 12 měsíců a jejíž podstatou není studium, ale různé dobrovolné aktivity v sociální, sociokulturní a kulturní oblasti. Proto je v návrhu novely obsažena úprava pozměňující definici studia. Bez této úpravy bude vážně ohrožen cíl účasti České republiky ve vzdělávacích programech EU a efektivní využití vstupních příspěvků České republiky do těchto programů EU, které např. pro rok 2000 dosahují 325 mil. Kč. 

K bodu 44 

	Pro přesnost se vymezují typy trvalého pobytu na území. 

K bodu 45 

	Obsahově se v zájmu jednoznačné interpretace vymezuje pojem "povolení k pobytu". 

K bodu 46 

	Návrh se opírá o zájem na vytvoření optimálních předpokladů pro sjednocování rodin, kde jeden z členů je cizí státní příslušník. 

K bodu 47 

	Dosavadní dikce je neodůvodněně omezující ve vztahu k úplným rodinám. Proto se navrhuje zrušení části této dikce. 

K bodu 48 

	Vytváří se předpoklad pro povolování trvalého pobytu dětem, aniž by bylo nutné povolení tohoto pobytu podmiňovat splněním "čekací lhůty". Dítě tak může z hlediska pobytového získat neprodleně právní status, jako jeho rodič - cizinec. 

K bodu 49 

	Úpravou se zakládá možnost žádat po 8 letech o trvalý pobyt i v případě předchozího pobytu na vízum za účelem strpění. 

K bodu 50 

	V návaznosti na změnu podle § 65 je třeba zrušit příslušnou část textu. 

K bodu 51 

	Úpravou § 67 se zakládá možnost žádat o trvalý pobyt i v případě pobytu na vízum za účelem strpění. 

K bodu 52 

	Nově se stanovuje okruh cizinců oprávněných podat za pobytu na území žádost o povolení trvalého pobytu. Proti dosavadní úpravě je zejména navrhováno, aby takovou žádost mohl podat i cizinec, který je rodičem nezletilého občana České republiky, nebo který žádá o povolení pobytu z humanitárních nebo jiných důvodů hodných zřetele, resp. cizinec, který podle § 66 nebo § 67 zákona č. 326/1999 Sb. splnil podmínku stanovené doby nepřetržitého pobytu na území. Současně se umožňuje podání žádosti na území i okruhu cizinců, kteří žádají o sloučení rodiny s cizincem, kterému byl udělen azyl, a v případě cizinců, jímž do umožní doklad prokazující zájem České republiky o trvalý pobyt cizince na území. 

K bodu 53 

	Úpravou se sjednocuje dikce s ustanovením § 174 (definuje "trestní zachovalost"). Současně se zrušuje povinnost cizince, který žádá o vydání průkazu o povolení k pobytu výměnou za rozhodnutí o povolení k pobytu, předložit tuto náležitost, a to v návaznosti na změnu § 85 odst. 1 zákona č. 326/1999 Sb. 
 
K bodu 54 

	Platí přiměřeně zdůvodnění k bodu 26. 

K bodu 55 

	Dosavadní výčet dokladů, jimiž lze prokázat zajištění prostředků k trvalému pobytu na území se nahrazuje toliko dvěma typy dokladů. Dokladem prokazujícím možnost disponovat částkou podle písmena a) může být například doklad potvrzující vlastní příjmy ze zaměstnání či podnikání cizince na území. Druhým typem je doklad, jímž veřejná moc zaručuje prostředky k pobytu, např. v rámci programu trvalého přesídlení cizinců s českým původem. 

K bodu 56 

	Výčet dokladů, které mohou být starší než 180 dnů se rozšiřuje o matriční doklady. Tyto doklady jsou v převážné většině starší, a tato skutečnost sama o sobě nemá vliv na jejich platnost. Současně se upřesňuje požadavek na fotografii předkládanou cizincem. 

K bodu 57 

	Z hlediska účelu průkazu o povolení k pobytu postačí, jestliže tento bude vydáván a prodlužován na dobu 15 let. 

K bodu 58 

	Doba platnosti průkazu o povolení k pobytu nebude nadále limitována dobou platnosti cestovního dokladu cizince. V mnoha případech je totiž platnost cizozemských cestovních dokladů podstatně kratší než 10 let. Z tohoto důvodu by v budoucnu docházelo k častější výměně průkazu o povolení k pobytu než dosud (platnost lze prodloužit pouze dvakrát). 

K bodu 59 

	Zpřesňují se důvody pro nevydání povolení k pobytu. Nově bude nezbytné při důvodech pro nevydání povolení k trvalému pobytu podle odstavce 2 zvažovat důsledky takového rozhodnutí, pokud jde o jeho dopady do soukromého a rodinného života cizince. Např. nepředložení prostředků k pobytu tedy nebude automatickou překážkou pro udělení povolení k pobytu. 

K bodu 60 

	Upřesňuje se okamžik zániku platnosti povolení k pobytu v důsledku rozhodnutí soudu. 

	Úprava sleduje i upřesnění okamžiku zániku platnosti povolení k pobytu tak, aby byl zajištěn soulad s úpravou, která přiznává žalobě proti rozhodnutí o správním vyhoštění odkladný účinek na vykonatelnost tohoto rozhodnutí. 

K bodům 61 a 62 

	Zánik manželství, na jehož základě byl cizinci povolen pobyt na území, se ve výčtu důvodů zakládajících oprávnění zrušit platnost povolení k pobytu přesouvá z odstavce 1 do odstavce 2, v němž jsou uvedeny důvody, při jejichž existenci bude nezbytné současně posuzovat i důsledky takového rozhodnutí z hlediska jejích dopadů do soukromého a rodinného života cizince. Současně se výčet důvodů doplňuje i o případy, kdy manželství z důvodů stanovených v zákoně o rodině nevznikne. 

	Výčet důvodů pro něž může být cizinci zrušena platnost povolení k pobytu se rozšiřuje o případy, kdy cizinec v průběhu pobytu nemůže prokázat zajištění prostředků k pobytu na území. Současně však platí, že důsledkem neschopnosti prokázat zajištění prostředků není automaticky ukončení pobytu. Vždy musí být zkoumány důsledky takového rozhodnutí. Požadavek soběstačnosti cizince vyplývá i z předpisů Evropské unie. 

K bodu 63 

	Přesněji se vymezuje obecná podmínka přiměřenosti. 

K bodu 64 

	Náležitosti, které cizinec s povoleným pobytem před dovršením 15 let věku bude předkládat k žádosti o vydání průkazu o povolení k pobytu, jsou omezeny na základní minimum tak, aby bylo možné doklad vydat, t.j. předloží pouze fotografii a cestovní doklad. Nebyl totiž shledán důvod, o který by bylo možné opírat požadavek na předložení dalších dokladů. 

K bodu 65 

	Úpravou se sleduje cíl vyloučit možnost prodloužení doby platnosti průkazu o povolení k pobytu v případě, že policie shledá důvody pro zrušení tohoto pobytu. Přes možnost dosažení tohoto cíle i pomocí interpretace se jako vhodné jeví,v zájmu jednoznačnosti, doplnit návrh novely o předmětnou úpravu. 

K bodu 66 a 67 

	Pro účely prodlužování doby platnosti průkazu o povolení k pobytu z hlediska aplikačního plně postačí předložení cestovního dokladu. Současně se úpravou § 85 upřesňuje požadavek na fotografii předkládanou cizincem. V návaznosti na změnu v pojetí náležitosti je třeba pro nadbytečnost zrušit odstavec 2 cit. paragrafu. 

K bodu 68 

	Změna souvisí s úpravou podle bodu 44. 

K bodu 69 

	Úpravou § 88 se ruší podmínka vázat legálnost pobytu narozeného dítěte na podmínku existence zdravotního pojištění. V aplikační praxi byly totiž zaregistrovány problémy se sjednáváním takového pojištění. 

K bodu 70 

	Připsání dítěte do víza zákonného zástupce se v praxi jeví jako aplikačně problematické. Proto se zavádí institut podání žádosti o udělení stejného druhu víza, jaký má udělen jeho zákonný zástupce. 

K bodu 71 

	V návaznosti na změny § 65 a 66 je nadbytečný odkaz na důvod podle § 65. Současně se úpravou § 88 odst. 3 vytváří fikce trvalého pobytu narozeného dítěte (zejména s ohledem na zajištění zdravotní péče), jehož zákonný zástupce má na území povolen trvalý pobyt. 

K bodu 72 

	V aplikační praxi byly zaregistrovány problémy s uzavřením zdravotního pojištění v případě narozených dětí. Proto se zakládá možnost nahradit tento doklad čestným prohlášením zákonného zástupce. V návaznosti na změnu podle § 88 odst. 3 se v případě žádosti podle cit. ustanovení nevyžaduje podmínka zajištění zdravotní péče. 

K bodu 73 

	Stávající povinnost hlásit pobyt se nově rozšiřuje i na cizince, kteří jsou oprávněni k přechodnému pobytu bez víza. Smyslem je získání přehledu o relativně aktuálním místě jejich pobytu. Tato znalost je potřebná např. z hlediska realizace pobytové kontroly cizince. V zájmu vyloučení nadbytečného plnění ohlašovací povinnosti se navrhuje hlásit toliko změnu, která bude delší než 90 dnů. Změna tedy nebude mít dopad na cizince, kteří pobývají na území krátkodobě, např. v rámci standardního turistického pobytu. 

K bodu 74 

	Jedná o legislativně technické zpřesnění smyslu textu. Stávající dikce vyvolávala dojem, že lze cizince zajistit za účelem zjištění totožnosti, což je nesprávné. 

K bodu 75 

	Za účelem jednoznačného výkladu zákona se zpřesňuje, že cizinec je mimo cestovního dokladu, dále povinen mít po dobu pobytu na území i vízum, nestanoví-li zákon jinak (k tomu srovnej § 18). 

K bodu 76 

	V zájmu eliminace zneužívání zdravotní péče se zakládá povinnost cizince předložit při pobytové kontrole doklad o zdravotním pojištění. 

K bodu 77 až 79 

	Povinnost podle návrhu znění § 104 odst. 2 vyplývá obdobně jako stávající povinnost podle § 104 odst. 1 zákona č. 326/1999 Sb. z Úmluvy o mezinárodním civilním letectví. Konkrétně se jedná část upravující problematiku nežádoucích osob podle přílohy 9 k této úmluvě. Úpravou se narovnává dosavadní aplikačně problematický stav, kdy absentovala povinnost leteckého dopravce v návaznosti na zavedení institutu letištních víz dopravit zpět cizince, který nemá platný cestovní doklad a letištní vízum, pokud je potřebné k jeho pobytu v tranzitním prostoru letiště. 

	Úpravou podle návrhu § 104 odst. 3 se doplňuje se povinnost vyplývající z článku 26 Prováděcí úmluvy ze dne 19. června 1990 k Schengenské dohodě ze dne 14. června 1985 o postupném rušení kontrol na společných hranicích. Provozovatel mezinárodní pravidelné autobusové dopravy získá informace o příslušných cestovních dokladech a případné potřebě víza, stejně jako jiní dopravci, v Travel Information Manual, jehož aktualizaci za Českou republiku zabezpečuje ČSA, a.s. - oddělení předpisy - Standardy služeb. V případě provozovatele mezinárodní autobusové dopravy je nutné požadovat i předložení víza cizího státu, pokud jeho územím cizinec v zájmu dosažení cíle své cesty musí projet. Za pravidelnou autobusovou dopravu lze označit dopravu prováděnou po předem schválené trase, podle předem schváleného jízdního řádu a tarifu jízdného, přičemž cestující nastupují a vystupují v místech odjezdu a příjezdu, jakož i na schválených zastávkách. 

	Okruh případů, kdy se na dopravce nebude vztahovat povinnost podle § 104 se rozšiřuje i o případy, kdy vízum bylo zrušeno policií. 

K bodu 80 

	Obecně závazná mezinárodní norma, který by stanovila formu a náležitosti cestovních dokladů, nebyla dosud přijata. Norma vydaná mezinárodní organizací pro civilní letectví (ICAO) na základě Úmluvy o mezinárodním civilním letectví se vztahuje pouze na členské státy, má toliko doporučující charakter a týká se jen strojově čitelných cestovních dokladů. 

	Jestliže dva nebo více států neupraví otázku vzájemného uznání svých cestovních dokladů dvoustrannými nebo vícestrannými dohodami, řídí se uznávání cestovních dokladů mezinárodními zvyklostmi. Obecně nelze uznávat takové cestovní doklady, které nejsou vyrobeny za použití odpovídající technologie, např. nemají jištění proti padělání nebo pozměňování (např. papír listů nemá vodoznak ani jiné ochranné prvky) nebo jsou vyhotoveny pouze v jazyce nepoužívajícím latinku (např. v dřívější době to byly cestovní doklad Libye - údaje toliko v arabštině) nebo pouze v jazyce, který není jednacím jazykem Organizace spojených národů. 

K bodu 81 

	Přesněji se vymezuje obecná podmínka přiměřenosti. 

K bodu 82 

	Úprava dovolí řešit případy, kdy se cizinec zdržuje na území neoprávněně, ať již od okamžiku vstupu na území, nebo až v průběhu pobytu na území, ale nebude shledáno jako odpovídající jeho vyhoštění s ohledem na dopady tohoto rozhodnutí do soukromého a rodinného života cizince. Udělením výjezdního víza se cizinci umožní ve stanovené době z území vycestovat. 

K bodu 83 a 84 

	Doba platnosti správního vyhoštění v jednotlivých případech již nebude stanovena taxativně, ale pouze horní hranicí. Bude tak ponechán určitý prostor pro zohlednění odlišností a závažnosti konkrétních případů. Současně jsou podle požadavků aplikační praxe doplněny některé chybějící typové případy - např. překročení státních hranic v úkrytu. . Nově bude ve všech případech správního vyhoštění nezbytné zvažovat důsledky takového rozhodnutí z hlediska jeho dopadů do soukromého a rodinného života cizince. Pokud má totiž cizinec např. na území navázány reálné rodinné vztahy a pokud vyhoštění může udržování těchto vztahů ohrožovat, pak vyhoštění není oprávněné, pokud není přiměřené sledovaném legitimnímu cíli. Vyhoštění cizince ze země, v níž má např. bydliště jeho rodina může vést ke stížnosti na porušení Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod. 

	Upouští se od dosavadní úpravy umožňující prodloužení platnosti správního vyhoštění, pokud cizinec ve stanovené lhůtě z území nevycestoval. Nevycestováním totiž může být naplněna skutková podstata trestného činu maření výkonu úředního rozhodnutí. 

	Návrh konkretizuje pojem "bezpečnost státu" uvedením demonstrativního výčtu skutečností odůvodňujících zahájení řízení o správním vyhoštění. Obecně lze konstatovat, návrh novely chápe pojem "bezpečnost státu" z hlediska vnější i vnitřní bezpečnosti. 

K bodu 85 

	Zobecněním se vytváří předpoklad vytvoření širšího prostoru pro ad hoc posuzování, zda konkrétní, cizincem sdělený, důvod je tak závažný, že cizinci lze, i přes platnost rozhodnutí o vyhoštění, umožnit vstup na území. Okruh případů podle stávající úpravy, kdy lze udělit vízum, resp. povolit vstup na území, v době kdy je na základě rozhodnutí o správním vyhoštění obecně vyloučena možnost vstupu cizince na území, je totiž vymezen nedostatečně. V praxi by pak toto restriktivní pojetí mohlo vést k neodůvodněné tvrdosti. Současně se ruší i neopodstatněné omezení četnosti návštěv vážně nemocné osoby (dosud nejvýše jednou ročně). 

K bodu 86 

	Pro nadbytečnost se navrhuje vypustit úpravu doby uchovávání příslušného záznamu. Problematiku doby uchovávání a případného zničení záznamu dostatečně upravují předpisy v oboru archivnictví. 

K bodu 87 

	Změna je důsledkem úpravy § 104 - problematika dopravců. 

K bodu 88 

	Úpravou se vhodněji stanoví postup policie při náhradním poučení cizince o možnosti soudního přezkumu zákonnosti zajištění. Při vymezení rozsahu jazyků byl sledován cíl stanovit tento okruh v širším rozsahu. Současně se pro nadbytečnost navrhuje vypustit úpravu doby uchovávání příslušného záznamu. Problematiku doby uchovávání a případného zničení záznamu dostatečně upravují předpisy v oboru archivnictví. 

K bodu 89 

	V zájmu vytvoření předpokladů např. pro realizaci vnitroresortní kontroly se navrhuje doplnit úpravu o povinnost policie sepsat záznam o zajištění cizince. Problematika doby uchovávání a zničení záznamu je dostatečně upravena předpisy v oboru archivnictví. Při zajištění cizince se jinak postupuje podle mezinárodní smlouvy. 

K bodu 90 

	Přesněji se vymezuje obecná podmínka přiměřenosti. 

K bodům 91 a 92 

	Pro nadbytečnost se navrhuje vypustit úpravu doby uchovávání příslušného záznamu. Problematiku doby uchovávání a případného zničení záznamu dostatečně upravují předpisy v oboru archivnictví. 

K bodu 93 

	Oprávnění policie použít donucovací prostředky je z hlediska aplikačních požadavků dostatečně upraveno v zákoně o Policii České republiky. Proto se navrhuje ustanovení o použití těchto prostředků v zákoně č. 326/1999 Sb. zrušit. 

K bodu 94 

	Zobecňuje se vyjádření okamžiku, kdy bude cizinec vyřazen z evidence nežádoucích osob, zejména z toho důvodu, že stávající úprava nepostihovala všechny případy, kdy pominuly důvody pro které byl cizinec do této evidence zařazen - např. z důvodu zrušení platnosti rozhodnutí o vyhoštění podle § 122 odst. 5. 

K bodu 95 

	Změna § 156 odst. 1 písm. a) je důsledkem úpravy § 104. Současně se zpřesňuje okruh dokladů potřebných pro vstup na území tak, aby odpovídal § 104. 

K bodům 96 a 97 

	Životní minimum ke kriteriem pro posouzení potřeby sociální ochrany občana nebo rodiny a využívá se při posuzování nároku na některé sociální dávky a určení jejich výše. Nejeví se proto jako vhodné jejich využívání při stanovování výše pokut. 

K bodu 98 

	Úpravou § 156 odst. 4 se eliminuje možnost protahováním řízení ze strany účastníka vyloučit možnost uložení pokuty. 

K bodu 99 

	Přesněji se vymezuje nezbytný odkaz na správní řád. 

K bodu 100 

	Úprava přebírá osvědčené skutkové podstaty a tyto doplňuje o nové skutkové podstaty, vyžadované aplikační praxí, jíž chybí zákonná možnost postihovat v návrhu zmíněná společenský nepřijatelná jednání. 

	Současně se stanovuje výše pokut u nově založených skutkových podstat z hlediska nebezpečnosti jednání. 

K bodu 101 

	V návaznosti na změny v organizační struktuře Ministerstva vnitra (zřízení nového odboru pro imigraci a ochranu státních hranic) a policie (vytvoření referátů cizinecké a pohraniční policie) se navrhuje nové znění § 161. Nově již správním orgánem v oblasti pobytu cizinců nebude Policejní prezidium České republiky. Tímto není nijak dotčeno postavení tohoto útvaru vůči jiným policejním útvarům z hlediska zákona o Policii České republiky. 

	Stávající oddělení pohraniční policie již nebudou samostatným organizačním celkem okresního ředitelství, ale nově se začlení pod odbory cizinecké a pohraniční policie. Z těchto oddělení a ze stávajících referátů se pak vytvoří referáty cizinecké a pohraniční policie. Do působnosti těchto nově vytvořených referátů bude spadat jak výkon státní správy podle zákona o pobytu cizinců, tak i ochrana státních hranic podle zákona o Policii České republiky - ochrana státních hranic je typicky policejní úkol, nenáleží tedy do pobytového zákona. 

K bodu 102 

	Ustanovení se navrhuje k zrušení. Zrušením se narovná problematický stav, kdy Policejní prezidium vystupuje jako odvolací orgán proti rozhodnutí svého organizačního celku. Jako právně vhodné řešení se v jiném novelizačním bodu navrhuje , v návaznosti na změny v organizační struktuře Ministerstva vnitra, pověřit Ministerstvo vnitra plněním úkolů v oblasti přezkumu rozhodnutí ředitelství služby cizinecké a pohraniční policie. Dále není důvod, proč by měl zákon výslovně svěřovat Policejnímu prezidiu působnost v oblasti dozoru nad dodržováním právních předpisů při zajištění cizince a v oblasti zřizování a rušení zařízení. Dozorčí činnost může být realizována v rámci vztahů nadřízenosti a podřízenosti. Proto provádění této činnosti nemusí být speciálně upraveno. Zřizování a rušení zařízení je pak interní organizační záležitostí policie, nejedná se o klasickou působnost. 

K bodům 103 až 106 

	Provozování zařízení se vypouští z působnosti ředitelství služby cizinecké a pohraniční policie s tím, že pověření konkrétního útvaru v rámci policie bude stanoveno interním aktem policejního prezidenta. 

	Úpravou dikce § 163 písmena e) se sleduje zejména konkretizace případů, kdy lze pořizovat obrazové záznamy a snímat daktyloskopické otisky v zájmu plnění závazku vyplývajícího z mezinárodní smlouvy. 

	Úpravou dikce § 163 písmena f) se sleduje toliko její zobecnění (taxativní výčet případů rozhodování o odvolání se jeví jako nadbytečný). 

	Úpravou dikce písmena h) se reaguje na skutečnost, že rozsah evidencí, které je potřeba vést centrálně, tj. na úrovni Ředitelství služby cizinecké a pohraniční policie, překračuje výčet podle § 158 odst. 1. (odepření vstupu, zajištění, správní delikty). 

	Doplněním písmena l) se odstraňuje nedostatek spočívající v absenci působnosti v předmětné oblasti. 

K bodu 107 

	S ohledem na mezinárodní závazky České republiky nelze zajišťovat cizince za účelem zjištění totožnosti. Proto se navrhuje úprava odstraňující tento nedostatek. 

K bodu 108 a 109 

	Platí přiměřeně zdůvodnění k bodu 101. Nově se navrhuje rozšířit působnost nových organizačních celků policie o provádění pobytové kontroly. 

	Uznání veřejné listiny není podmíněno provedením řízení. Příslušná policejní složka provádí "toliko" posouzení shody předloženého dokladu s požadavky na cestovní doklad. Obecně nelze uznávat takové cestovní doklady, které nejsou vyrobeny za použití odpovídající technologie, např. nemají jištění proti padělání nebo pozměňování (papír listů nemá vodoznak ani jiné ochranné prvky, atd.) nebo jsou vyhotoveny pouze v jazyce nepoužívajícím latinku (např. v dřívější době to byly cestovní doklad Libye - údaje toliko v arabštině) nebo pouze v jazyce, který není jednacím jazykem Organizace spojených národů. 

K bodu 110 

	V návaznosti na změnu v organizačním zařazení oddělení pohraniční policie se ruší jeho působnost v podobě samostatného ustanovení. Ustanovení § 165 nově upravuje problematiku působnosti Ministerstva vnitra. 

	Dozorem se rozumí dozorčí činnost Ministerstva vnitra realizovaná v rámci vztahů nadřízenosti a podřízenosti. Provádění této činnosti nemusí být speciálně upraveno právním předpisem. 

	Ředitelství služby cizinecké a pohraniční policie je v rámci organizační struktury policie součástí policejního prezidia. Jako takové je podřízeno policejnímu prezidentu. Jako aplikačně výhodné se jeví, v návaznosti na změny v organizační struktuře Ministerstva vnitra (vytvoření nového odboru zaměřeného pro problematiku imigrace a ochrany státních hranic), pověřit Ministerstvo vnitra plněním úkolů v oblasti přezkumu rozhodnutí zmíněného ředitelství. 

	Mezi další úkoly podle zákona č. 326/1999 Sb. lze zařadit např. úkoly podle části upravující problematiku dočasné ochrany. 

K bodu 111 

	Výčet řízení na něž se nevztahuje správní řád se doplňuje o zajištění cizince za účelem jeho předání podle mezinárodní smlouvy a o změnu účelu víza (§ 33a). Při předávání cizince je postup stanoven mezinárodní smlouvou. 

K bodu 112 

	Výčet řízení, při nichž se v případě kladného vyřízení žádosti nevydává zvláštní správní rozhodnutí, ale provede se požadovaný úkon, se doplňuje o chybějící případ prodloužení doby platnosti průkazu o povolení k pobytu. 

K bodu 113 

	Nově se stanovuje třicetidenní, resp. šedesátidenní lhůta pro vyřízení žádosti o povolení pobytu, která byla cizincem podána za jeho pobytu na území. Tímto se vytváří předpoklad, aby cizinci mohli po dobu řízení na území České republiky pobývat i v rámci přechodného pobytu bez víza nebo na krátkodobá víza. 

K bodu 114 

	Na základě dosavadních zkušeností z provádění zákona se doplňují další dva případy, kdy policie ze zákonem stanovených důvodů zastaví řízení o podané žádosti. 

K bodu 115 

	Navrhovanými změnami v oblasti působnosti je dostatečně upravena problematika odvolacího orgánu. Proto se navrhuje ustanovení pro nadbytečnost a v návaznosti na uvedené změny i pro obsahovou nepřesnost zrušit. 

K bodu 116 

	Přesnější se vymezuje působnost policie a zastupitelského úřadu. Zavádí se působnost policie v oblasti upouštění od povinnosti dostavit se osobně. 

K bodu 117 

	Zkracuje se lhůta pro vyřízení žádosti o udělení víza k pobytu nad 90 dnů. Oproti tomu se však prodlužuje dosavadní lhůta pro vyřízení takové žádosti za účelem studia, neboť v praxi nelze v některých případech splnění této lhůty zajistit - zejména se jedná o žádosti podané prostřednictvím zastupitelského úřadu České republiky, která nemají časté kurýrní spojení s ústředím. Současně se ve smyslu požadavků aplikační praxe rozšiřuje okruh důvodů, kdy bude žádost vyřízena ve stejné lhůtě, jako žádost za účelem studia. 

K bodu 118 

	V zájmu vyloučení možných aplikačních problému se navrhuje pojem "trvale pobývá" nahradit obecně užívaným pojmem "trvalý pobyt", jenž má právně jasný obsah. 

K bodu 119 

	Úpravou se sjednocuje dikce tohoto paragrafu s ustanovením § 31 odst. 1 písm.e) a § 70 odst. 1 písm.e) zákona č. 326/1999 Sb. 
 
K bodu 120 

	V § 175 se navrhuje nahradit stávající znění obecnější formulací, která by umožnila, aby mohly být v případě, že stanoví jinak použity všechny mezinárodní smlouvy, jimiž je Česká republika vázána a jež se týkají problematiky upravené cizineckým zákonem. Stávající formulace vylučovala použití některých platných mezivládním smluv, které byly již sjednány a jimiž převzala Česká republika závazky vůči svým smluvním partnerům. Požadavek v dosavadním znění na projednání smluv v Parlamentu, k jejichž provedení je třeba zákona, je zakotven v článku 49 odst. 2 Ústavy České republiky. Požadavek na povinnou publikaci každé mezinárodní smlouvy je upraven zákonem o Sbírce zákonů a Sbírce mezinárodních smluv. 

K bodu 121 

	Jedná se o narovnání aplikačně nevhodného stavu, kdy je způsobilost k právním úkonům stanovena odlišně pro řízení, na která se vztahuje správní řád, a pro řízení, na která se správní řád nevztahuje. 

K bodu 122 

	Opravuje se chybně uvedený odkaz na ustanovení v § 9. Původní odkaz směřoval na ustanovení, které je vázáno k situaci, kdy cizinec již má udělené vízum s omezující podmínkou; tedy na situaci, která nesouvisí s důvody pro odepření pozvání. 

K bodu 123 

	Důvodem této změny je skutečnost, že v současné době je např. v relaci s USA vízová povinnost pro vstup na území zrušena jednostranně na základě rozhodnutí vlády České republiky, a trváním na podmínce vzájemnosti by vláda byla nucena zrušit své dřívější rozhodnutí, aniž by mohla posuzovat případné dopady takového rozhodnutí pro Českou republiku. 

K bodům 124 a 125 

	Podle zákona o cestovních dokladech je seznam hraničních přechodů vydán formou vyhlášky. V zájmu sjednocení forem se proto navrhuje seznam hraničních přechodů pro cizinců vydat také formou prováděcího předpisu. 

K bodu 126 

	Změnou je sledován cíl, aby se i cizincům, kteří na území České republiky přechodně pobývali podle předchozí právní úpravy, tato doba započítávala do lhůt uvedených v § 66 a § 67 zákona. 

K bodu 127 

	Fikce shody institutu zákazu pobytu, jenž byl zákonem č. 326/1999 Sb. nahrazen "rozhodnutím o správním vyhoštění", umožní v případě těchto rozhodnutí postupovat obdobně, jako v případě rozhodnutí o správním vyhoštění. Bude tedy možné, mimo postupu podle § 122 zákona č. 326/1999 Sb., také zaevidovat osoby se zákazem pobytu do evidence nežádoucích osob. Zařazení do této evidence je pak důvodem pro neudělení víza, pro odepření vstupu na území, nebo pro nevydání povolení k pobytu. 

K článku II. 

	V návaznosti na založení nového druhu víza je potřeba stanovit nový správní poplatek. 

K článku III. 

	Den účinnosti tohoto zákona je stanoven tak, aby byla zabezpečena tříměsíční legisvakance. Předkladatel při stanovení data vycházel z obvyklých lhůt projednávání v jednotlivých fázích legislativního procesu.